Her ser vi mavesækken af denne fortællings hovedperson.
Man ser symptomer på kræft, men patienten ved det endnu ikke.
Socialudvalget Afdelingschef
Mit barn har sart hud...
SKRANKE 5 Klager og problemer, ønsker og ideer
Hvis man fyldte den op, kunne det blive en fin legeplads.
Lige et øjeblik.
En klage over ansamling af kloakvand i Kuroe-bydelen.
Offentlige arbejder.
Her har vi fortællingens hovedperson.
Men at fortælle om ham nu er blot kedsommeligt.
Og hvorfor nu det?
Han prøver blot at slå tiden ihjel og har aldrig forstået at leve.
Ja, man må vel nærmest sige, at han er mere død end levende.
Odagiri! Du er på arbejde.
- Men det er så morsomt. - Hvad er morsomt?
Det er "Løgneklubben", der sender sedler rundt.
Læs den højt.
"Jeg hører, at du aldrig tager ferie."
"Tror du ikke, at vi kan undvære dig her på rådhuset?"
"Jo, men jeg er bange for, at man finder ud af -
- hvor let jeg kan undværes."
Nej, det går ikke. Vi må videre i fortællingen.
Ja, han kunne lige så godt være død.
Faktisk døde han for 20 år siden.
Før den tid levede han en lille smule.
Han overvejede endda at gå op i sit arbejde.
Forslag til forbedring af arbejdskapacitet, 7. nov. 1930
Men nu har han slet ingen livsvilje eller entusiasme tilbage.
Måske er det rådhusets meningsløse og indviklede system -
- der har fået ham til at sygne hen midt i al travlheden.
Han har så travlt, så travlt, men laver absolut intet.
Ikke andet end at forsvare sin stol.
Og i denne verden gøres dette bedst ved intet at lave.
Men kan det være meningen?
Er det virkelig nok?
Før han begynder at overveje dette, må han blive endnu mere syg.
Og han må lade endnu mere tid gå med absolut intet at lave.
En park? Det er en opgave for stadsgartneren.
En park til børnene?
Det lyder som en sag for sundhedsforvaltningen.
- Det er en opgave for chefen. - Det er vel nærmest et miljøproblem.
- Forebyggelse af sygdomme. - Kontoret for epidemiforebyggelse.
I siger, der er mange myg?
Hvad med skadedyrslaboratoriet?
Vi kunne jo sprede DDT, men er det ikke et kloakeringsproblem?
Der går en vej henover. Det må høre under vejvæsnet.
- Vi har endnu ikke besluttet os. - Prøv byplanlægningen.
Vi har jo talt med brandvæsenet om at fylde kloakken.
Men de mener, at jeres bydel har brug for ekstra vand.
Det må være Deres spøg!
Vi behøver vand, men ikke myg og udslæt.
Vandet er beskidt. Det ødelægger vores slanger.
Hvorfor ikke lave et svømmebassin til børnene?
Undervisningssektionen med det.
Men det er jo ikke kun børnenes problem, vel?
Og skolen trænger til reparation.
Af borgerrepræsentationen.
Jeg skal give jer et brev til borgmesteren.
Nej, tag bare mit visitkort. Det skal nok åbne døren for jer.
Kom indenfor og sid ned.
Tak for jeres engagement.
Vi er glade for at høre folks klager og forslag.
Netop derfor har vi jo skranke 5. Hold jer endelig ikke tilbage.
Undskyld, kunne du ikke vise disse damer til socialudvalget?
Det er et problem for sektionen for offentlige arbejder. Skranke 8.
Hvad bestiller I?
Lad være at koste rundt med os.
Hvorfor har I sat det opslag op? Tror I ikke, vi kan få tiden til at gå?
Vi er ikke som jer, der ikke har noget at lave.
Vi vil blot af med det opsamlede kloakvand.
I sender os fra det ene kontor til det andet.
Nu skal vi vel møde afdelingschefen for socialudvalget?
Nej, vi har fået nok. Vi vil ikke gøres til grin.
Vi er trætte af at høre på al jeres sludder.
Undskyld, men vent lige. Afdelingschefen er syg i dag.
Men hvis I kunne komme med en skriftlig klage.
Det er virkelig usædvanligt, at chefen holder fri.
I den sidste tid har han vist ikke haft det så godt.
Men han kan da ikke være syg alt for længe.
Næ, men når han holder fri, må det være noget alvorligt.
Men vi kan jo ikke komme videre uden hans underskrift.
Hvor er det synd. Om kun en måned -
- ville han have arbejdet i 30 år uden en eneste forsømmelse.
Der er nogle, der glæder sig over hans fravær.
De taler allerede om, hvem der skal overtage hans plads.
Typisk for offentligt ansatte.
Han tager hele tiden medicin. Hvad mon det er?
Mavemedicin. Han, som før spiste sin nudelsuppe op -
- sidder nu og stikker til den.
Ja, nudelsuppe. Det spiste han jo hver dag.
Altid det samme. Han må have rekord...
Men hvis det er alvorligt, hvem skal så?
Er du ikke lidt hurtig? Der er mange i køen foran jer.
Er det maven?
Ja, jeg har også kronisk dårlig mave.
Siden det med maven har jeg helt mistet lysten til livet.
- Hr. Suzuki! Hr. Suzuki! - Ja!
Ham der...
...siges at have mavesår.
Men jeg tror nu bestemt, at det er mavekræft.
Mavekræft er jo det samme som en dødsdom.
Lægerne taler om mavesår og siger, at man ikke behøver en operation.
Man må spise, hvad man vil, bare det er let fordøjeligt.
Man lever højst et år.
Hvis sygdommen er fremskreden, lever man ikke engang et år.
Man føler en tung smerte og får sure opstød.
Tungen er tør, og man har kun lyst til vand og te.
Så får man tynd mave.
Har man ikke tynd mave, så er den hård.
Ens afføring bliver helt sort.
Og selv om man er kød-elsker, kan man ikke få det ned.
Alt, hvad man spiser, kaster man op efter en halv time.
Og hvis der så er rester fra måltider fra ugen før -
- ja, så har man nok kun tre måneder...
Hr. Watanabe! Kanji Watanabe!
Ja!
Værsgo.
Ja, det er mavesår.
Vil De ikke nok sige sandheden?
Sig, hvis det er mavekræft.
Nej, det er, som jeg sagde, blot et mavesår.
Skal jeg opereres?
Det behøves ikke. Vi helbreder med medicin.
Hvad med mad?
Bare det er let fordøjeligt, kan De spise, hvad De kan lide.
Hvor længe? Et år?
- Nej, nok kun et halvt år. - Et halvt år?
Hvad ville du gøre, hvis du kun havde et halvt år igen?
Frøken Aihara?
Der er masser af stryknin i skabet derovre.
- Er der strømsvigt? - Gadelygten er tændt.
- Og der er lys hos naboerne. - Sært.
Mon din far er ude? Hvor er nu nøglen?
I din håndtaske.
Mon Hayashi er taget hjem uden at låse? Hvor uansvarligt!
Det er jo det, jeg siger. En husholderske bør bo hos en.
Tænk, hvis en indbrudstyv havde opdaget huset sådan her.
Typisk for min far. Typisk for en offentligt ansat.
Jeg fryser. Det er lige så koldt inde som ude. Jeg hader japanske huse.
Så snart vi kommer hjem, klager du.
Du ville vel ønske, at vi havde et moderne hus?
Vi kunne bygge et hus for kun 500.000 yen.
Kunne vi ikke tage et lån i din fars pension?
Jo, hans pension vil være på mellem 600.000 og 700.000 yen.
Og så får han 20.000 eller 30.000 yen om måneden.
- Og opsparingen på 100.000 yen. - Men vil han gå med til det?
Vi siger bare, at vi ellers vil bo for os selv.
Han er ikke typen, der tager pengene med sig i graven.
Er der noget galt, far?
Ikke noget. Ingenting.
- Far var da underlig. - Det er ikke til at holde ud.
- Hvad? - Nu har han hørt det hele.
Selv om det er hans hus, så er dette vores værelse.
Han kan da ikke bare gå ind, når vi ikke er her.
Ja, hvis han ville noget, skulle han have sagt det.
Lad nu være med at se sådan ud.
Lad dog din far være. Nu er det os to.
Omfavn mig.
Hvor forfærdeligt. Og hun var så ung.
Tænk at skulle dø fra sin elskede søn.
Hold nu op. Du gentager dig selv.
Hurtigt! Mor kører fra os.
Hver gang jeg taler om ægteskab, bliver du helt stiv.
Du må tænke på barnet. Du kan ikke klare det alene.
Du er blevet så underlig. Du må til at tage dig sammen.
Tag nu og få dig en kone, mens du stadig er ung.
Min kone siger også, at du ikke er til at holde ud.
Du bliver nødt til at tage dig sammen.
Far! Far!
Mitsuo!
Godnat. Gider du lukke og låse?
Mitsuo!
Er han ikke god, min søn?
Hvad laver han?
Mitsuo, tag dig nu sammen. En blindtarm er da ingenting.
Det er som at få trukket en tand ud.
- Far, bliver du? - Nej, jeg har travlt.
Far!
Certifikat for 30 års tro tjeneste
Men herren forlader huset hver dag til normal tid.
Han har ikke været på kontoret i fem dage.
Da han ikke har meldt sig syg, ville jeg lige høre...
Frue!
Hvad? Er det sandt?
Det er utroligt. Og hans familie blev endnu mere forbavset.
- Sikke noget. - Hvad?
Jeg kan beslutte i hans sted, når han er fraværende.
Ja, men du skal alligevel have hans underskrift.
- Er du ved at sige op? - Ja, jeg gider ikke være her.
Ja, og så har far hævet 50.000 yen i banken.
Mon han har mødt en kvinde? Det kunne være morsomt.
- Så, så. - Pjat.
Åh, det stille vand, den dybe grund.
Man kan aldrig vide, hvad folk finder på.
Jeg tror virkelig, han er en liderlig fyr.
Og nu har han jo været alene i 20 år, og det er for din skyld.
Når det så sker, er det som en vulkan.
Jeg synes, at han har tabt sig sådan, og hans hud...
- Der må være et eller andet galt. - Har du set ham for nylig?
Han kom her en morgen for fire dage siden.
Det var, som om han ville noget.
Men du ved jo, hvordan ham der snakker.
"Hvis du vil låne penge, så er svaret nej,! Sagde han.
Jamen, sådan som han så ud, måtte det være noget alvorligt.
Så, så. Han tror bare, at alle er lige så slemme som han selv.
Mitsuo! Er der sket noget derhjemme?
Ikke noget særligt.
Hej, du gamle. Vil du aflevere det her for mig?
Der venter en fra avisen hjemme ved mit hus.
Køb lige nogle sovepiller med også. Bare sig mit navn på apoteket.
- Men professor, det er da lukket nu. - Er det allerede så sent?
Denne by sover lige efter aftensmaden.
Så må jeg nøjes med whisky for at sove.
Undskyld, men...
Jeg har tilfældigvis nogle sovepiller, værsgo...
Kan jeg bare betale den pris, der står på pakken?
Jeg ville bare smide dem væk.
- Tag dem nu... - Virkelig?
Men så lad mig betale din regning.
- Nej tak. - Jo, kom nu.
Drik nu noget mere. Du virker helt ædru.
Tak, men jeg kaster bare det hele op igen.
Min mave... Jeg har mavekræft.
Mavekræft?
Virkelig? Men så må du da ikke drikke.
Jeg er helt flov over at tale om det.
Jamen, hvis du har kræft, så er det selvmord at drikke.
Jamen, jeg kan ikke dø.
Jeg prøvede -
- men jeg kunne ikke.
Før jeg dør -
- må jeg vide, hvorfor jeg har levet.
Har du ingen børn?
Gør det ondt i maven?
Det er ikke maven, men snarere...
Det lader til, at du har et meget alvorligt problem.
Nej, nej...
Jeg er bare...
Jeg er bare dum.
Jeg er bare...
...så gal på mig selv.
Indtil for tre dage siden -
- havde jeg aldrig drukket alkohol.
Jeg forstår nu, at jeg aldrig har levet.
Jeg forstår dig.
Men hvorfor drikke? Kan du i det hele taget lide det?
Nej, men nogle gange -
- så får det mig til at glemme.
Min mavekræft og det andet også.
At drikke -
- denne dyre risvin -
- det er som at drikke gift.
Selv om det gør ondt -
- så gør det mig også godt.
Jeg forstår dig.
Tak.
Jeg har 50.000 yen -
- som jeg gerne vil bruge.
Men jeg ved ikke engang...
Ja, jeg ved ikke, hvordan man gør.
Ville du ikke...
Vil du have, at jeg skal vise dig, hvordan man bruger penge?
Jeg ved godt, det er meget at forlange, men...
Nej, men...
Disse penge...
...har jeg sparet sammen over mange år.
Ville du ikke nok...
I orden. Men ikke i aften. I aften er det mig, der giver.
- Men jeg... - Overlad nu det hele til mig.
Det er spændende. Ja, undskyld udtrykket.
Men du er virkelig noget helt for dig selv.
Jeg er bare en middelmådig forfatter.
Men du har sat nogle tanker i gang.
Der er på en eller anden måde noget godt i ulykken.
Ulykken får folk til at se virkeligheden.
Din mavekræft fik dig til at se livet.
Mennesket er overfladisk.
Det ser først livets sande skønhed, når det skal dø.
Men sådanne mennesker bliver færre og færre.
De fleste når ikke at fatte, hvad livet er, før de er døde.
Du er noget særligt. At ville ændre sit liv så sent.
Jeg er imponeret.
Indtil nu har du blot været en slave af livet. Men nu vil du selv leve.
Man har en pligt til at nyde livet.
Det er en hån mod guderne at spilde det liv, man har fået.
Man skal ønske at leve, være grådig efter livet.
Der er ikke noget umoralsk i at ville leve et godt liv.
Lad os komme af sted.
Så du kan få noget af det liv, som du har spildt, tilbage.
I aften er din aften, og jeg er Mefistoles.
Men en god Mefistoles, der aldrig vil bede om noget til gengæld.
Og her har vi den sorte hund. Vis os vejen!
Se sølvkuglen. Den er din. Det er dit liv.
Den hjælper folk uden andet livsindhold.
Den sælger afslapning og frihed. Dagdrømme og forhåbninger.
Pas på, disse kvinder er farlige.
Det vil koste dig mere end en hat at få den gamle hat tilbage.
Og så trænger du til en ny hat, så du kan tænke noget nyt.
Kom indenfor.
Velkommen. Det er længe siden.
Drikker din ven det samme som du?
Hvad griner du ad? Han har virkelig mavekræft.
- Hvorfor drikker han så? - Hvad er der galt med dig?
Se på ham. Han bærer sin mavekræft som et kors.
Hvis du fik samme diagnose, ville du dø på stedet.
Men han er anderledes.
Først nu er han begyndt at leve, ikke sandt?
Hej, du. Det kan man ikke. Kom nu.
- Har De nogle ønsker? - "Livet er kort".
- Hvad? - "Livet er kort".
En kærlighedssang fra gamle dage.
Livet er kort.
Forelsk dig, min pige
mens dine læber endnu er røde
og før du bliver kold.
Dagene som kommer i morgen
svinder alt for hurtigt bort.
Den dag som man kalder i morgen
den findes ikke mere.
Livet er kort.
Forelsk dig, min pige
inden dit sorte hår
falmer og bliver mat.
Inden dit hjerte
visner og dør bort.
Den dag
som man kalder i dag
vender aldrig mere tilbage.
Det var det! Hvilket livsmod!
Striptease er ikke kunst. Det er noget mere. Så direkte.
Den skælvende kvinde deroppe er som en bøf -
- god alkohol, narkotika eller hormoner.
- Vil De ikke godt stoppe? - Stop! Stop!
- Er vi punkteret? - Nej, han kaster vist op.
Hej, lad os synge. I er ikke til at holde ud.
Chef!
Jeg syntes det nok.
Jeg kunne næsten ikke kende Dem med ny hat.
Hvor heldigt. Jeg var netop på vej hjem til Dem. Skal De på arbejde?
- Næ. - Kan jeg få Deres underskrift?
- Jo, men... - Jeg holder op på rådhuset.
Jeg har fundet et nyt job, så det haster.
Jamen, så kom med mig hjem.
- Men hvorfor? - Det er dødkedeligt.
Der sker aldrig noget.
Jeg har endda holdt ud i halvandet år.
Det eneste, der er sket, er Deres forsvinden.
Og nu Deres nye hat. Ikke andet.
Når far kommer hjem, lader vi bare som ingenting.
- Hvad skulle vi også sige? - Heller ingen bebrejdelser, vel?
Hvis du bare ikke havde talt om hans pensionspenge.
Hvad med dig? Du giver bare mig skylden.
Du talte da også om hans sparepenge.
Du sagde, at han ikke ville tage dem med sig i graven.
Men jeg fatter ikke, hvad der er gået af ham.
Bare fordi vi...
Lad os tale om noget andet. Vi ved jo slet ingenting.
Det er ikke sikkert, at det er vores skyld.
- Jeg venter her. - Nej, kom bare ind.
30 år, hele 30 år. Det er til at dø over.
Undskyld.
Men jeg har tænkt over det...
Den vittighed, som du læste op.
Det er jo sandt.
Og så hele 30 år.
Jeg kan slet ikke huske, hvad jeg har lavet -
- uanset hvor meget jeg tænker efter.
Jeg har bare haft travlt. Det er alt, hvad jeg husker.
Det var så kedeligt.
Jeg har taget fejl af Dem. Jeg troede ikke, at De tænkte sådan.
Lad være at være dum. Det gør min far ikke.
- Men... - Nej, hør nu.
Jeg kan slet ikke forestille mig min far med den pige.
Det er det forkerte skema.
- Skal du på kontoret i dag? - Ja, jeg må aflevere det her.
- Vil du tage min sygemelding med? - Men hvad er der galt?
Der går rygter på kontoret om de forfærdeligste ting.
Ja, men...
Er De virkelig syg? De ser bleg ud.
- Ikke lige... - Jeg tænkte det nok.
Hvor går De hen hver dag, når De går hjemmefra?
De kan ikke tale udenom.
Det er virkelig mærkeligt.
Vidste De ikke, at Sakai fra kontoret har været her?
Men det gør jo ikke noget. Med Deres 30 år -
- så kan De tillade Dem at holde fri et halvt år.
Jeg skal nok lade være med at sladre.
- Som Dragen ville gøre. - "Dragen"?
Det kalder jeg Sakai. Han flagrer rundt som en papirsdrage.
Han er helt tom indeni og har næsen i sky.
Selv om han kun tjener 200 yen mere, end jeg gør.
Farvel.
Vent, jeg går med.
Frue... Frue!
Hvor må De være lykkelig. Tænk at bo i sådan et hus.
Vi bor tre familier i to værelser, hulter til bulter, som under krigen.
Og så har De en god søn.
Ved du, hvor der er en butik med damestrømper?
- Skal De købe nogle? - Ja.
Jeg kender ikke kvarteret, men mon ikke vi kan finde en?
Damestrømper? Er det til Deres søns kone?
Hun er smuk, ikke? Det fortalte Dragen.
- Hvad gør du dog? - Jamen, jeg er så glad.
- Bare for et par... - Jeg havde ikke selv råd.
Så måtte jeg leve af sardiner i tre måneder. Men hvorfor, chef?
Jeg så, at du havde huller i strømperne.
Ja, men mine kolde fødder er da ikke Deres problem.
Næ, men jeg ville bare...
Jeg ved det, jeg ved det. Det er bare venlighed.
Jeg blev bare genert over det og sagde derfor noget forkert.
Undskyld.
Skal jeg fortælle noget sjovt?
Når jeg keder mig, finder jeg på tilnavne til alle på kontoret.
Vil De høre dem? "Søpølsen".
Ved De ikke, hvem det er? Slimet og undvigende.
- Det er kontorchef Ono. - "Søpølsen"...Virkelig?
"Grøften", han er våd og klam alle årets 365 dage.
- Er det ikke Ohara? - Korrekt.
Den næste er "Fluepapiret". Han er klistret over det hele.
Kan De gætte det? Det er Noguchi.
Den næste er funktionær Saito. Hvad tror De, han hedder?
Saito? Lad mig se...
Det, der gør ham til noget særligt, er, at han ikke er det.
Jeg ved ikke...
- "Dagens ret". - "Dagens ret"?
Ja, den er så kedelig.
- Hvad så med Kimura? - "Buddingen".
Han ryster altid af skræk.
Chef, jeg har også givet Dem et navn.
Men De er ikke, som jeg troede, så jeg siger det ikke.
Kom nu. Jeg vil godt høre det.
- Nej, jeg kan ikke lide det. - Så tror jeg bare alt muligt.
Godt. "Mumien".
Undskyld.
Det er helt i orden. Jeg...
Så siger jeg farvel. Tusind tak for i dag.
Skal du virkelig aflevere din opsigelse i dag?
Hvis du nu gjorde det i morgen, så...
- De spiser slet ikke noget. - Næ, jeg...
- De ser frygtelig træt ud. - Det har været en dejlig dag.
Men De sov under klimakset i filmen.
Jeg har lidt tømmermænd.
Men så tænk på Kimura.
Det er så flovt -
- at jeg næsten ikke kan tale om det.
Tænk, at jeg har arbejdet i 30 år.
Jeg har jo været som en mumie.
Nej, jeg er ikke vred over, at du kalder mig for mumien.
Det er jo rigtigt.
Men hvorfor er jeg blevet til en mumie?
Jeg gjorde det for min søns skyld.
Men han er jo bare helt ligeglad.
Det kan han da ikke gøre for.
Det er ikke ham, der har bedt Dem om at blive til en mumie.
Sådan er alle forældre. Min mor bebrejder også mig.
Alt det, hun har måttet undvære på grund af mig.
Jeg er glad for at være til, men jeg har ikke bedt om at blive født.
Men hvorfor taler De dog dårligt om Deres søn?
Jeg ved ikke...
Deres søn er jo den, De holder mest af her i verden.
Det lader til, at elforsyningskrisen fortsætter.
Virkelig?
Man siger, at sommeren er den varmeste i 30 år.
Virkelig?
Der er noget, jeg gerne vil spørge dig om.
Jeg skulle have spurgt tidligere, men det er så svært.
Det er lige meget. Jeg har allerede talt med onkel.
Kan vi ikke ordne det hele på et sagligt plan?
Og få fastslået, hvilke rettigheder vi har til dine penge.
At du kan bruge 50.000 yen på kun fem dage.
- Og så den unge pige... - Hvad mener du?
Vi accepterer din frihed, og du kan gøre, som du vil.
Men er du ikke ved at være lidt for gammel til det pjat?
Vi må jo også tænke på Kazue og hendes forældre.
Tænk at gifte sin datter ind i sådan en familie.
Hayashi siger, at du og den unge pige holdt i hånd.
Men hvad er det for noget?
Det er nu to uger siden, at vores hovedperson forlod sit skrivebord.
Mange rygter og tanker har rørt sig omkring hans forsvinden.
Alle er enige om, at det, han har gjort, er dumt.
Ingen fatter handlingens betydning for Watanabe selv.
Det her er ikke som på rådhuset, hvor man ikke har noget at lave.
Hvis jeg spilder et sekund, trækker de det i min løn.
- Måske en aften? - Jeg er for træt om aftenen.
Jeg kan da ikke gå ud med dig hver aften.
- Jamen... - Hold nu op med det pjat.
- Jamen, bare i aften... - Nej, jeg vil ikke.
Undskyld mig.
Ja, men så kun i aften.
Skal vi ikke spadsere lidt?
Skal vi nu til turen igen? Hver aften de samme steder.
Jeg ved godt, at jeg ikke kan være det bekendt.
Men jeg keder mig.
Og så har vi jo heller ikke mere at tale om.
Hvorfor ser du sådan på mig? Det er ubehageligt.
Hvorfor hænger du sådan efter mig?
- Jo, ser du... - Ser hvad?
Det er så rart at være sammen med dig.
- Småpige-kompleks? Nej tak. - Jamen, sådan er det ikke.
Tal dog ordentligt og ikke som dryp fra et tagskæg.
Er du vred?
Jeg forstår det ikke engang selv.
Jeg ved slet ikke, hvorfor jeg følger efter dig.
Det eneste, jeg ved, er...
Jeg skal snart dø. Jeg har mavekræft.
Forstår du, hvad jeg siger?
Jeg har måske kun et halvt år igen.
Det, at jeg skal dø -
- får mig til at mindes min barndom.
Jeg var engang ved at drukne.
Jeg har det som dengang. Alt bliver helt sort.
Jeg kæmper, men der er intet at holde fast i. Kun dig.
- Hvad med din søn? - Men han forstår ikke.
Da jeg var ved at drukne, var jeg også helt alene.
Du forstår det ikke. Min søn er langt, langt væk.
Ligesom mine forældre var langt borte, da jeg var ved at drukne.
Jeg kan næsten ikke bære at tænke på det.
- Men hvorfor mig? - Du er så varm og levende.
Du varmer denne -
- mumie...
Du er så nærværende.
Nej, du giver mig liv.
Jo, du... Du er så energisk.
Ja, du er så energisk -
- at du gør mig gamle mumie helt skinsyg.
Hvis jeg bare kunne leve.
Bare leve en dag, før jeg dør. Jeg kan ikke dø nu.
Jeg må gøre noget.
Jeg må gøre et eller andet. Men jeg ved ikke hvad.
Måske har du en idé?
- Jeg føler, at du kan hjælpe. - Jeg ved ikke...
Hjælp mig, så jeg kan leve, som du gør det.
Men jeg arbejder og spiser jo bare. Ikke andet!
Men det er sandt. Nu skal du se, hvad jeg laver.
Det er sjovt. Jeg føler, at jeg er ven med alle Japans børn.
Hvorfor laver du ikke noget lignende?
Hvad skulle jeg gøre på rådhuset?
Hold op på rådhuset, og find noget andet at lave.
Det er alt for sent.
Nej, det er ikke for sent.
Jeg kan, hvis jeg vil.
Selv jeg kan gøre noget.
Det drejer sig bare om tid.
Hans søn var her den anden dag, om pensionen...
- Nå, så er det snart din tur. - Det kan man aldrig vide.
Godmorgen.
Chef.
Hr. Ono, kig lige på dette.
Anmodning om reparation af kloakker Husmoderforeningen, Kuroe
Sendes videre til sektionen for offentlige arbejder
Hvor vil De så sende den hen?
Den skal ikke sendes videre.
Det er ikke kun deres sag, men vores alle sammens sag.
Vi må gøre noget.
Ring efter en taxi. Jeg vil selv derhen.
- Jeg vil se stedet. - Det går da ikke.
Jo, hvis man vil.
Så gik der fem måneder, og vores hovedperson døde.
- Vi vil godt tale med borgmesteren. - Bare fem minutter.
Hvad er det, I vil have mig til at sige?
Vi har undersøgt sagen nøje.
Man siger, at det er rådhuset, der har anlagt parken.
Med Deres økonomiske støtte.
Men vi mener, at det er Watanabes værk.
Watanabe sad i socialudvalget og havde intet med parken at gøre.
Men hvem er det så, der har tvunget projektet igennem?
Beboerne siger, det var Watanabe, der gennemførte projektet.
- Og han døde jo også i parken. - Hvad mener De?
Der er flere ting, man undrer sig over.
Hvorfor nævnte De ikke Watanabe i Deres indvielsestale?
Folk siger, at det ikke var en indvielsestale.
- Hvad var det så? - En valgtale.
Watanabe sad helt bagest og blev fuldstændig ignoreret.
Folk i området har deres helt egen mening om Watanabes død.
De mener, at han døde i parken i protest mod den måde -
- hvorpå man behandler sager i byrådet såvel som på rådhuset.
De antyder hermed, at Watanabe begik selvmord i parken?
Ja, sådan noget lignende.
Det sneede i går, og når man pjatter rundt...
Watanabe blev obduceret. Han begik ikke selvmord.
- Han døde af mavekræft. - Mavekræft?
Han døde af en blødning i maven forårsaget af kræft.
Han selv vidste intet. I kan bare spørge på hospitalet.
Sikke noget.
Som de journalister dog fører sig frem.
Faktisk er det noget af et problem.
De aner ikke, hvordan vi arbejder på rådhuset.
Der er mange mennesker, der mener -
- at det var Watanabe, der anlagde Kuroe-parken.
Jeg ved godt, at dette ikke er noget, man taler om.
Og slet ikke ved en begravelse foran de pårørende.
Men mon ikke også Watanabe ønsker, at sandheden skal frem?
Selvfølgelig gjorde han en masse for den park.
Det respekterer jeg ham også for. Men det var jo bare hans arbejde.
Vi ved jo alle, at en afdelingschef ikke kan gennemføre noget alene.
At påstå dette ville være det rene nonsens.
Mon ikke også Watanabe griner for sig selv?
Men rygterne vidner jo om vores manglende indsats.
Vi må hellere belønne en for arbejdet med parken.
Hvad med stadsgartneren?
Eller hans overordnede, chefen for offentlige arbejder.
Jeg forstår, hvad De mener, borgmester.
Men vi gjorde jo bare vores arbejde.
Det er jo Dem, der lidenskabeligt har fremmet sagen.
Jeg mener bestemt, at De bør hædres, borgmester.
Nej, det kan jeg ikke. Tænk, hvad min tale medførte.
De hørte det jo selv, hr. Ono. Man antyder, at det var en valgtale.
Der er folk fra Kuroe, der gerne vil tænde røgelse.
Du må være Mitsuo?
- Det er blevet koldt. - Hvad med et glas?
Jeg henter noget varmt.
Hvad om vi satte os lidt afslappet?
- Værsgo, hr. Ono. - Hayashi!
Mon de fine herrer skulle til et vigtigt møde?
De kunne ikke holde det ud længere.
Uanset hvad de siger, så var det Watanabe, der lavede parken.
Og det ved borgmesteren og hans folk også godt.
Du overdriver. Watanabe gjorde bare...
Ja, jeg sidder hos stadsgartneren. Vi tog os af det officielle.
- Det var ikke det, jeg mente. - Jeg forstår dig, men...
Hvis man giver én mand æren, vil folk jo undre sig.
Vi har alle vores lille område at tage os af.
Det er et helt tilfælde, hvem der tog sig af denne park.
For det første var valget nær. Så sidder pengene løst.
Og så angsten for at området skulle komme på gangsterhænder.
Det var disse omstændigheder, der fik arbejdet til at gå så hurtigt.
- Ja, netop! - Ja, ikke?
Men jeg fatter det ikke.
Hvorfor ændrede Watanabe sig?
Og så pludseligt...
- Ja, det er underligt. - Ja, mon ikke.
Ja, ikke?
Mon ikke han vidste, at han havde mavekræft?
Vi talte lige om din far. Mon din far vidste, at han havde mavekræft?
Hvis han havde vidst det, havde han da fortalt mig det.
Jeg er glad for, at han døde uden at vide det.
Mavekræft er jo det samme som en dødsdom.
- Så har Saito jo ikke ret. - Hvad mener du?
Watanabe ændrede sig pludselig for fem måneder siden.
Ja, rigtigt.
Jamen, hvorfor ændrede han sig sådan?
Var det ikke under indflydelse af en kvinde?
Når en gammel mand får en ung kvinde -
- er det som et skud hormoner. En foryngelseskur.
Hans kinder havde fået farve, så mon ikke han havde en affære?
Så forstår jeg bedre hans nye hat.
Ja, jeg blev virkelig chokeret over den hat.
Det går da ikke.
Jo, hvis man vil.
Men...
Men hans lidenskab var da ikke helt normal.
Jeg vil ikke være på tværs -
- men hans handlinger kan ikke forklares med en forelskelse.
- Men... - Så, du...
Jamen... Jeg forstår det ikke.
Nogle gange gjorde hans iver ligefrem skade på projektet.
Men sådan er bureaukratiet jo, hver på sin plads.
Ja, men hvordan kan en mand -
- der har levet af sin løn fra rådhuset i 30 år?
Men Watanabe...
Det var hans afdeling, der planlagde hele forløbet.
De uddelegerede opgaver, og det var en fejl.
Et angreb på de andre afdelinger.
Det er jo os, der er specialister i parker.
Vi har en fast plan for nye parker.
Men kunne De ikke? Stedet er helt forfærdeligt.
At lave en park er ikke så let, som De åbenbart tror.
Men jeg tænkte bare...
Nå ja, så lad mig da bare se på planen.
Watanabe fik jo stadsgartneren med på idéen.
Ja, det er sandt. Og også min chef.
Ja, vi tabte. Han blev ved, indtil han fik ja.
Der var en periode, hvor chefen flygtede fra Watanabe.
Chef! Chef!
Og han bukkede for alle. Ja, selv for mig.
Jeg beder Dem. Vil De ikke nok?
- Vi kunne ikke holde det ud. - Nej, vi fik ondt af ham.
Men I højest oppe, I var de værste.
Jeg ved det, for jeg var med ham.
Han prøvede hver dag i to uger. Det glemmer jeg aldrig.
Det er jeg ked af.
- Men det var ikke det værste. - Nej, for så...
Borgmester
Næ, det, der virkelig forbavsede os, var...
Da han besøgte borgmesteren, ikke?
- Jeg har hørt om det. - Det var sandelig...
Det var første gang, at nogen gik imod borgmesteren.
Jeg synes om din idé om en ny park. Men der er noget, der bekymrer mig.
Er det for egen vindings skyld, at du er så ivrig?
Sagen giver også visse problemer i byrådet.
Lad os hellere lade sagen hvile en stund.
Ja, de geisha-piger i går, de var ikke meget værd.
De sad helt tavse og ubevægelige. Og da vi spurgte hvorfor -
- fik vi at vide, at det var unge studerende.
Jeg beder Dem om at overveje sagen endnu engang.
Hvad sagde du?
Det med parken.
Vil De ikke nok tage det op?
Men var det det værd? Se, hvordan det er endt.
Det var spild af tid.
Det var jo ikke hans område.
Men borgmesteren ændrede jo også mening, ikke?
Det var byrådet, der pressede ham.
At give Watanabe æren er noget sentimentalt sludder.
Jeg er ikke enig.
Er parken ikke Watanabes fortjeneste -
- så er denne verden ikke værd at leve i.
Det var, som om kun parken holdt ham på benene.
Fornemmede I ikke også det?
Nogle gange følte jeg mig helt skræmt.
Jeg husker en dag...
Udvalgsværelse
Ja, nu husker jeg det også. Da de byggede parken...
Hvordan skal jeg udtrykke det? Han betragtede området -
- som en mand betragter sine børn eller børnebørn.
Selvfølgelig. Watanabe var jo denne parks fader.
Hvad mener du?
Uanset hvad folk siger, så var det Watanabe, der fik denne park lavet.
Hvis ikke borgmesteren havde stået foran et udvalg -
- og havde brug for denne sag i sin valgkampagne -
- kunne Watanabe intet have gjort.
Det passer ikke. Tænk på gangsterne, der også ville have området.
Watanabe gav dem virkelig problemer.
Chef!
Er du ikke socialudvalgets afdelingschef?
Jeg er glad for at møde dig.
Hold dig fra denne sag.
- Hvad mener De? Hvem er De? - Nar!
Jeg advarer dig bare. Du må hellere stoppe.
Sig dog noget! Er du ikke bange for dit liv?
Det er Watanabe.
Men jeg forstår ikke...
Denne pludselige forandring...
Jeg er sikker på, han vidste, at han havde mavekræft.
Jamen...
Pludselig husker jeg det.
Nej, nu må vi holde op. Vi har prøvet i to uger.
Du har forklaret sagen 20 gange, og de giver intet konkret svar.
Det er ret uvenligt, og det er jo ikke engang deres egne penge.
De kunne godt være lidt venligere.
- Det er lige meget. - Bliver du slet ikke vred?
Jeg har ikke tid til at hade folk.
Jeg skal jo alligevel dø.
Ja, nu I siger det... nu I siger det...
...så husker jeg da også...
Hvor er det smukt.
Ufattelig smukt.
Jeg havde helt glemt solnedgangen i disse 30 år.
Og nu har jeg ikke tid.
Det tænkte jeg nok. Sådan var det. Nu forstår jeg bedre.
Watanabe vidste, han ikke havde langt igen.
Det er helt klart.
Det forklarer også hans iver for projektet.
Ja, vi ville da også have gjort det samme.
Ja, helt klart. Vi ville have gjort som ham.
Men ingen af os ved, hvornår vi skal dø.
Altså...
Chef...
Afdelingschef for socialudvalget...
Hører du mig, chef?
Jeg har ikke fået stillingen endnu.
Så trist.
Og du, Ono! Hvad var det, du sagde?
At vi ville gøre det samme.
Bare se på dig selv.
Tror du, vi kunne gøre som Watanabe?
Altså, hør nu her.
Hør nu efter. Er du ikke enig?
Watanabe var virkelig en stor mand.
Synes du ikke?
Ikke bare noget særligt...
Sammenlignet med ham er vi blot...
Ja, sammenlignet med ham er vi...
...en bunke skidt.
Også du, Ono.
Det er rigtigt. Sådan går det.
Rådhuset ansætter gode folk.
Men når de har været der nogen tid, så...
Vi må ikke gøre noget som helst. Al handling er ugleset.
Vi skal bare lade, som om vi laver noget.
Hvis der er en sag om en skraldespand, der skal tømmes -
- så har vi fyldt den med alle vores papirer, før sagen er slut.
Sådan er det hele.
Vi stjæler af den kostbare tid.
Folk hidser sig op over store bestikkelsessager.
Men ingen tager sig af al den tid, vi spilder.
Ja, det er jeg enig i. Men hvad skal man gøre?
Der er systemet. Og så har man hele tiden så travlt.
Idiot!
Jamen, hør lige...
Ohara, du tror ikke på det.
Men Watanabe kæmpede både mod systemet og sin sygdom.
- Det er rigtigt. - Ja, det gør mig rasende.
For hvad fik Watanabe ud af det hele?
Hvad har han ikke følt, da han døde?
- Det er umenneskeligt. - Sludder!
Hvad har han ikke følt, helt alene i parken...
Jeg holder det ikke ud. Det er alt for forfærdeligt.
Det er en betjent, der har fundet hans hat i parken.
Han vil gerne tænde røgelse for Watanabe.
Tak, fordi De er kommet.
Ville De ikke lige have et glas for Deres ulejlighed?
Værsgo.
Faktisk...
Det var på min runde i går aftes -
- i den nye park.
Jeg mødte Watanabe. Det var vel klokken ti.
Nej, ved 11-tiden. Han sad på en gynge.
Midt i snevejret.
Jeg troede, at han var fuld.
En grov forsømmelse.
Havde jeg bare vidst...
Jeg er frygtelig ked af det.
Men han virkede så lykkelig.
Han sad og sang så hjerteligt.
Hans sang -
- gik mig lige til hjertet.
I går aftes fandt jeg en kuvert med mit navn under trappen.
Med fars pensionspapirer og underskrift.
Jamen, så vidste han... før han gik i parken?
Det er forfærdeligt.
Mavekræft. Hvorfor fortalte han det ikke?
Hej, hvor er Kanjis pige? Kommer hun ikke?
Måske har jeg alligevel taget fejl.
Jeg vil gøre det!
Ja, lad os følge i Watanabes fodspor!
Ja, vi kan godt.
Vi giver ikke op.
Lad os huske ham -
- som et godt eksempel.
Chef, der er en kloak, der løber over i Takao.
Offentlige arbejder.
Gå til skranke 8.
Kenbo! Kyoko! Så er der mad.
Dansk tekst: Thomas Richardt